Така, готови сме. Няма да отнеме много време.
Директорът скоро ще ни приеме.
Това е отделението за девойки. Пазете тишина, има занятия.
Мая чака в стаята.
Мая, имаш гости. - Здравейте.
Мая, това е Стине. - Привет, аз съм Мая.
Бенте. – Здравейте.
Като в палат. Беше съвсем сама от август.
Нямаше ли други съквартирантки? - Не.
Леглото е мое, но може да се разменим. - Не, всичко е наред.
Столовата е в главната сграда, обядът е след края на часовете. До скоро.
Довиждане.
Изглежда доста хубаво, нали?
Да ти сложа ли чаршафите?
Татко защо не дойде с нас?
За съжаление, нямаше възможност.
Тук ще ти е добре. Много по-добре, отколкото в училището.
Ще ти хареса тук. Така не можеше да продължава повече.
А събота и неделя ще се прибираш у дома.
Ще ни разказваш за всичко...
ТОЗИ, КОЙТО УБИВА В ПЛЕН НА МРАКА
ОСМИ ЕПИЗОД
За съжаление няма мляко.
Благодаря ти, че намина. - Няма защо.
Луизе, ти нямаш вина за бягството на Стине.
Разбира се, че имам.
Не биваше да засягам семейството й. Трябваше да предвидя реакцията й.
Ти само се опитваше да разбереш къде е Ема.
Исках да й покажа, че съм я разбрала напълно.
Гледаше ме в очите и ме лъжеше, без аз изобщо да подозирам.
Направих грешка.
И сега ужасът започва отново.
Стине Велин е личност, която не можеш да разбереш, нито да си обясниш.
Има и такива хора. Ти просто трябва да решиш как да продължиш нататък.
Защото отново ще ти се наложи да гледаш в очите подобни престъпници.
Ако чувстваш, че не можеш,
по-добре да спреш с това.
Ще се видим утре на съвещанието.
Добро утро.
Издирването на Стине Велин не дава резултат до момента.
Може да се появи при роднините си,
и затова сме поставили под наблюдение дома им, брат й и работата й.
Ако се появи, ще я задържим веднага.
Родителите й са на вилата, под наблюдение.
А защо едва сега тя би ги потърсила?
Защото едва вчера разбра колко дълбоко е предателството им.
Ще действа хаотично и непредвидимо.
Прес-конференцията е след 10 мин.
Обявяваме Стине Велин за издирване.
Който я забележи, да се обади. Ще обявим, че е въоръжена и опасна.
А с Ема какво ще стане? Келдсен може да я убие.
Това не бива да го позволим. - Ян.
Наясно съм с риска, но трябва да заловим Велин и Келдсен.
Благодаря на всички.
По дяволите...
Ще изгледам записите от разпита на Стине отново, да не пропуснем нещо...
А аз ще разбера дали ще ни зачислят още хора...
Ще я хванем.
Да, така е добре.
Останахме само двете.
Дай си ръцете.
Хареса ми твоето писмо до родителите ти.
Не изпитваш никакво съмнение, че те обичат. Чудесно.
Ето какво...
Ти ще се срещнеш с моите родители, щом открием къде са се покрили.
Стине Велин се издирва за отвличане и убийство. Да се счита за опасна.
Ако я забележите, незабавно уведомете полицията.
Ще говорим по-късно. Друг път, казах.
Рано или късно, Оливия ще научи всичко.
Така е, татко, но искам аз сам да й разкажа.
Без подробности за убийствата и изнасилванията.
Андерс Келдсен е принудил Стине на всичко това. Няма как иначе.
Знаеш, че Стине не можеш да я принудиш за нищо.
Какво ли са й сторили тези момичета, та да постъпи с тях така?
Просто искам да разбера защо...
Не е възможно. Вече трябва да си го осъзнала.
Майко...
Стине е садистка. И винаги си е била такава.
Не можеш да говориш така! - Разбери го най-сетне!
Така е и това е факт! - Стине беше трудно дете.
Много се промени, щом порасна. - Никак даже, майко!
Просто се научи как да прикрива същността си по-добре.
Защо, според теб, я напусна Мартин? - Намерил си е друга.
Говорих с него. Стине е била агресивна.
Лъгала го е и му е изневерявала.
Каза ми, че не можел да я познае вече.
Даже се питал дали не му е играла театър, когато се запознали.
И ти какво му отвърна? - Да бяга надалеч от нея.
Родителите ти още смятат, че лъжеш.
Не могат да повярват, че Микел е способен на такова нещо.
И за думите ти на празненството мислят, че са лъжа.
Както винаги, не ти вярват. - Какво значение има за теб?
Има, защото аз мисля, че...
Колко ужасно е да осъзнаеш, че собствените ти родители те предават.
Ян, може би са забелязали Стине Велин в Каструп.
Това е точно в обратната посока от дома на родителите й.
По-скоро се е запътила при Андерс Келдсен, а не към тях.
Вероятно той не е в Ниво. - Да проверим.
Денис Хьоберг. – Ян Микелсен.
Да, това е тя. Забелязах ги наблизо.
Тях ли? - Нея и един младеж.
Сигурен ли сте, че не е било момиче? - Ами, може и момиче да е било.
Прилича ли на нея? - Да...
Но вече не изглежда така.
Къде ги видяхте? – При една от крайните бараки.
Ян!
Застреляла го е.
Защо го е направила?
Ян?
Ще се обадиш ли на колегите?
Тук е Луизе. – Аз съм.
Намерихме Келдсен в Каструп. - Ема с него ли е?
Стине го е застреляла. - Какво?! Ами Ема?
Жива е, но Стине я е отвела. Можем да я спасим все още.
Жадна съм. – Не сега.
Ела тук.
Ще стоиш тук и няма да говориш с никого.
Ако те видя с някой, ще го застрелям. Следя те.
Хайде, сядай отзад.
Отзад.
Сигурен ли е, че са били двете с Ема?
Видял ги е да си тръгват от там. - Добре.
Признаци на борба? - Няма. Два изстрела отблизо.
Добре е, че си тук, Луизе. Взела е Ема за заложничка?
Мисля, че има нужда от заместник на Андерс. Да общува с някой.
Със сигурност ще отиде при тях. - Родителите си или Микел.
Известно й е, че са под охрана. Но ще намери начин.
Чрез съпругата или дъшерята на Микел.
Трябва да ги наблюдаваме. Особено Оливия.
Кажете, че ще ги вземем с нас по-късно. Ела с мен.
Дръж се прилично.
Оливия?
Ела при мен.
Здравей, лельо Стине. Какво правиш тук?
Нима не мога да дойда при любимата си племенница?
Здравей. - Какво хубаво училище.
Колко типично за баща ти... Избрал е най-хубавото частно училище.
А вие защо се скарахте? - Не сме се карали.
А защо каза онези неща на рождения му ден?
Това беше отдавна. Двамата с него виждаме нещата различно.
Знаеш ли къде е той? Искам да говоря с него.
Той е с баба и дядо. Полицията ги отведе.
А ти ще се виждаш ли с него? - Да.
Знаеш ли къде са отишли?
Не.
Покажи ми пак мобилния си телефон. - Телефона ми?
Колко е хубав.
Кодът е... ? - 1512.
"НАМЕРИ ТЕЛЕФОНА СИ"
Дядо ми го подари. - Да, знам.
На мен не са ми подарявали такива хубави неща като дете.
Имаш късмет, страхотен е. Ето, вземи.
Щом се сдобрим с баща ти пак, ще дойда да ви видя.
Добре.
Хайде, бягай да играеш. - До скоро.
Седни в средата.
Къде отиваме? - На вилата.
Дайте на мен.
Здравей. – Привет.
Сложи си колана.
Затвори прозореца.
Мога ли да ти се доверя?
Мога ли?
Имаш добри родители.
Само заради теб живеят.
А моите за нищо не стават.
Сама ще се убедиш.
Ян казва, че пътуват насам с Камила и Оливия.
Случило ли се е нещо? – Не, просто ще се съберем всички тук.
Да, добре.
Това изстрели ли бяха?
Убити са. - Полицаите?
Стине? - Дай ми този телефон. Веднага!
Сложи го там.
Там.
Хайде, сядайте.
Сядайте!
Стине, престани. Поне пусни момичето.
Не, тя трябва да чуе това.
И така... Микел.
Струва ми се, че си длъжен да ни разкажеш какво точно ми стори.
Разкажи.
Какво да разкажа?
Какво искаш да кажа?
Какво искаш от мен да кажа? - Какво ли...
Кажи на мама и татко какво направи.
Какво съм направил? - Да.
Ти си го накарала да ме пребие. - Вината за това си е изцяло твоя.
Така ли? А ти колко жени си убила?
Пет? Една от тях е жената на Мартин, Ерика Берн.
Микел... - Замълчете!
Следователите ми разказаха как си я измъчвала, Стине.
И това ли е по моя вина?
Бях на 12 години, когато ти започна да ме задяваш.
Винаги съвсем случайно влизаше в стаята ми, когато се преобличах.
Та ти постоянно се мотаеше полугола пред мен и приятелите ми!
Най-накрая ти се отдаде случай да ме докопаш тогава, помниш ли?
Провокира ме! Искаше ми се да те убия!
Ти ме изнасили. - Просеше си го!
Сама си го търсеше!
Никога не съм я докосвал. Тя лъже, майко.
Не съм я докосвал, кълна се.
Лъже.
Майко?
Кога ще пристигнем?
Татко там ли е вече?
Да.
А леля Стине също ли ще дойде? - Защо питаш за нея?
Просто така. - Оливия?
Тя днес дойде в училище.
Какво искаше? - Да ми види телефона.
Телефона ти? Защо? - Включена ли е функцията "Намери ме"?
Микел май я е пуснал за всички. - Дайте ми телефона.
Дай ми го.
Какво е станало? - Нищо.
Тук се вижда местоположението на телефона на Микел.
Тя знае къде е той.
Обади се на централата. Поискай подкрепление.
08-41, отговорете.
08-41, обадете се.
Ама че брат, нали?
Е...
Майко и татко...
Кой от вас реши да ме изхвърлите от дома,
а Микел да остане в семейството?
Кой?
Ти ли, татко?
Сторихме го, защото... - Млъкни.
Принудена бях... - Млъкни, майко!
Татко?
Можеш да се махаш оттук.
Наистина.
Безразличен си ми.
Татко...
Или се махаш, или оставаш. Все ми е едно.
Оле?
Стине, не!
Не!
Камила.
Оливия, Камила, елате.
Оливия, ела.
Вървете към главния път. Хайде, бързо!
Тук е Луизе Бергщайн. До вилата сме.
Двама полицейски служители са ранени. Пратихте ли подкрепление?
Мъртви са. Подкреплението? - Идват.
Да не се приближават прекалено, иначе тя ще ги усети.
Отивам за Ема. - Трябва да чакаме. Или и аз идвам.
Мога да убедя Стине... - Луизе...
Тя е въоръжена. Оставаш тук.
Майко...
Отдава ти се да избираш.
Сега трябва да избереш кой да живее и кой - да умре.
Ти?
Или Ема?
Хайде.
Побързай, майко.
Просто избери.
Кой да застрелям?
Майко, толкова си добра в това.
Да те застрелям ли? - Не.
Или нея? - Не можеш.
Какво не мога?
Да умре тя, нали, майко?
Или твоят живот е по-ценен?
Да те застрелям ли? - Не можеш...
Не съм способна ли?!
Стине!
Остави пистолета, Стине!
Не.
Стине...
Освободи Ема.
Толкова ли ти трябва тази Ема?
И на нейните родители ли обеща, че ще им я върнеш жива?
Можеш да спасиш Ема.
Ти хвърли пистолета си и ще я пусна.
Заеми мястото й. Тогава ще я освободя.
Иначе ще я убия, Ян.
Добре.
Стине...
Ема, свободна си.
Просто си върви. Наистина.
Къде тръгна? - Стине.
Ема, не можеш да си отидеш просто така.
Стине... – Млъкни!
Останахме само двете. Върни се, Ема!
Ема, върви. Бягай!
Не...
Ян!
Изведете я навън. – Елате с мен.
Какво стана? Ранен ли си?
Какво е това? Нали трябваше да си на легло?
Чувствам се чудесно. - Пресата те провъзгласи за герой.
MT и Карлслунд те поздравяват. Май ще получиш и медал.
Какво се случи с бащата и брат й?
Бащата е в реанимация. Братът не оцеля.
Сторили са каквото са можали...
Ема съвзе ли се? – Мисля, че да.
Как се чувства?
Не иска да вижда родителите си. Чакат отвън.
Не иска да ги вижда? - Не.
Ще отидеш ли при тях? - Добре.
Привет, Ема.
Казвам се Луизе. И аз бях там вчера.
Може ли да вляза?
Това е Ян.
И той беше с теб във вилата.
Работи в полицията. Той търсеше теб и Юлия.
Здравей, Ема.
Открихте ли Юлия?
Да. Намерихме я.
Радвам се, че не е била сама в последните си дни.
Че ти си била с нея.
Вие ли я намерихте?
Да.
Разбрах, че не искаш да говориш с родителите си.
Не искам да ме виждат така. Знаят какво е вършил с мен.
Независимо от всичко, аз съм сигурна, че те обичат, не по-малко от преди.
Ема.
Ти нямаш никаква вина за случилото се.
Разбираш ли? Никаква.
И родителите ти много добре го знаят.
Трябва да им дадеш възможност да ти покажат обичта си.
Ако можеш, опитай се да ги приемеш.
Нищо повече не е нужно да правиш.
Само ги виж.
Още ли ще останеш? - Да, ще ме задържат още малко.
Какво става с Ема?
Ще се оправи ли? - Не.
Никога няма да се възстанови напълно, но...
Ще се научи да живее с това.
Ще продължиш ли да се виждаш с нея?
Да, ако тя иска.
Благодаря ти.
Да...
Е, това е. Отивам си у дома. Оздравявай бързо.
Луизе...
Благодаря за помощта ти.
До скоро.
Последният път говорихме за училището ти.
Това момиче Мая... С която сте били в една стая?
Искаш ли да ми разкажеш за нея?
Да.
Щом искаш.
Мая беше много красиво момиче.
Бельото й беше цялото бяло.
Винаги приготвяше два куфара, когато се прибираше у дома.
Никога не влизаше боса в банята.
Имаше и по-голям брат.
Да ти разкажа ли за него?